4V-18

- media type="custom" key="8371220"
 * 2a AVALUACIÓ **

Aquest el el meu [|treball de lectura]

Les principals causes de la contaminació de l'aire estan relacionades amb la crema de combustibles fòssils (carbó, petroli i gas). La combustió d'aquestes matèries primeres es produeix en els processos o en el funcionament dels sectors industrial i del transport per carretera, principalment. Dins del sector industrial caldria diferenciar entre les fàbriques (per exemple, de ciment o acer) i les centrals de producció d'electricitat (que produeixen la meitat de l'electricitat consumida al nostre país). El repartiment de responsabilitats en la contaminació de l'aire entre el sector industrial i el transport per carretera està clarament desequilibrat cap al transport. Aproximadament el 80% de la contaminació atmosfèrica a Espanya està causada pel trànsit rodat. Les societats modernes s'han organitzat en relació amb el transport, com en altres aspectes, a esquena dels principis bàsics de la Natura. A mesura que la humanitat ha anat tecnificant seu entorn, els mitjans de transport han adquirit un caràcter més mecanitzat, tendint a satisfer dues tendències bàsiques, amb independència dels problemes que poguessin ocasionar: d'una banda augmentar les velocitats i de l'altra propiciar la independència relativa de l'usuari. Aquesta tecnologització del transport, ha suposat una major comoditat i eficiència en el servei però, d'altra banda, ha originat un creixement intolerable dels impactes ambientals i socials associats a aquesta activitat, entre ells la contaminació de l'aire. A Espanya, el transport empra prop del 40% del total de l'energia consumida (la mitjana comunitària és del 30%), xifra que augmenta fins al 50% si considerem el cicle productiu del transport en la seva totalitat. En considerar el cicle complet del transport no només es comptabilitza el combustible que fa servir un vehicle per moure's (la despesa energètica que ofereixen les estadístiques oficials), sinó que també es considera l'energia consumida en la fabricació del propi vehicle, en la construcció de les infraestructures per les quals circula, en el seu manteniment, i, finalment, en el desballestament del vehicle. La carretera és avui el principal mitjà de transport i segueix guanyant terreny respecte al ferrocarril, de manera que el creixement desbocat del transport cal atribuir principalment a l'increment del transport per carretera. El transport per carretera suposa el 90% entre els diferents mitjans de transport, enfront del ferrocarril que es queda en un exigu 5%. Dins del transport per carretera, el cotxe privat consumeix la meitat dels recursos energètics, mentre que el transport públic únicament el 3%. L'índex mitjà d'ocupació dels vehicles privats és de 1,2 persones per cotxe. A la ciutat, la meitat dels desplaçaments que es realitzen en cotxe són per recórrer menys de 3 quilòmetres, i un 10% per menys de 500 metres. El mateix que passa amb el trànsit de viatgers, passa també amb les mercaderies, que es transporten fonamentalment per carretera: un 70% del total com a mitjana en els països de la UE, que puja a més del 90% a l'Estat espanyol, el que significa que el ferrocarril ha anat perdent importància, abandonant línies i serveis, fins a suposar en l'actualitat només un 4,2% d'aquest tràfic. Aquest declivi del ferrocarril, ha coincidit amb un gran increment en el tràfic de mercaderies, que s'ha multiplicat per tres com a conseqüència de l'ampliació de la UE (amb l'entrada d'Espanya i Portugal entre d'altres) el que està provocant greus problemes de congestió a les principals vies europees, congestió que es produeix ja a 100 km de les principals ciutats. D'altra banda, el transport de mercaderies per carretera té un gran impacte ambiental, que a més no deixa d'augmentar. Tot i que els camions pesats només suposen el 10% dels vehicles, emeten entre el 30 i el 40% dels òxids de nitrogen i de les partícules en suspensió. Són també responsables de la majoria de les emissions de diòxid de sofre, procedents del transport per carretera. Esta situación de predominio no es el resultado de una evolución natural de la economía, sino que responde a unas políticas de transporte que han beneficiado a este medio en detrimento de otros a través de medidas fiscales, subvenciones y de construcción de infraestructuras (año tras año la carretera se lleva entre el 60 y el 70% de las cuantiosas inversiones en transporte), a pesar de ser el medio menos eficiente y que mayores problemas ambientales crea. Esta primacía dada al automóvil supone el abandono de la concepción del transporte como un servicio público que el Estado debe proporcionar a todos los ciudadanos, lo que significa la exclusión de todos los que no tienen coche o permiso de conducir, que cada vez encuentran más problemas de movilidad. Així mateix, darrere d'aquesta evolució es troben, no només les relatives avantatges de velocitat i comoditat, sinó també el triomf del model productivista a ultrança, imposat des dels poders públics i privats. Aquest model desplaça als usuaris i mercaderies cap al transport privat i cap als mitjans de transport menys eficients energèticament.