4E-18-MIGUEL-MA

13. Practica amb Ivoox
media type="custom" key="7659419"

11.Presentació del llibre Carmen
media type="custom" key="7524925" width="150" height="150"toc

12.Argument, temes i subtemes.
==

==1.MIGUEL MARCO BONILLA MSN: bonilla950@gmail.com ==

2. El blog de clase

4.Edicio de text
Estos problemas son reales y personales, del mismo modo que lo son las mujeres que aparecen (ya no es la idealizada midons –mi dueña– de los provenzales), que ya no son Beatrices ni Lauras distantes y platónicas –puras ideas con nombre propio–, sino mujeres reales, con sus vicios y virtudes, que son amadas u odiadas por razones concretas y no por un afán de idealización.

5. Insertar Imatge
=

6. Insertar un Video
media type="youtube" key="P8h0IgZxZ_E?fs=1" height="334" width="421" align="center"

7. Activitats avanç de llegir el llibre

7.1 Biografía de Prosper Mérimée
BIOGRAFÍA DE PROSPER MÉRIMÉE (París, 1803-Cannes, 1870) Escriptor francès. La seva obra se situa en el trànsit del romanticisme al realisme. Va ser gran amic de Stendhal, l'obra del qual va contribuir a divulgar. Es va donar a conèixer amb dos supercherías literàries: Teatre de Clara Gazul (1825), recopilació d'obres dramàtiques que l'autor atribuïx a una actriu espanyola, i La guzla (1827), compendio d'unes preteses belades líriques. És autor de novel·les històriques (Crònica del regnat de Carlos IX, 1829) i de contes i novel·les, que constituïxen la part més original de la seva obra: El gerro etrusc (1830), Les ánimas del purgatori (1834), La Venus de Ille (1837) i, molt especialment, Colomba (1840) i Carmen (1845), les seves dues obres mestres.

[|Aci he trobat el text de biografia]

En google he posat per trobar la pàgina web " biografía Prósper Mérimée".

7.2 Argument de "Carmen"
Do José és sergent d'un regiment de Dracs. Carmen és una cigarrera nascuda per a l'amor… variat. Tots la cortegen. I ella, que es veu menyspreada per do José, s'enamora d'aquest. A conseqüència d'una reyerta, és detinguda i posada sota la custòdia de do José, al que seduïx, aconseguint que li deixi escapar. El sergent és castigat per la fugida. D'acord Carmen amb uns contrabandistes, excita a do José a la rebel·lia. Aquesta sorgeix gairebé espontàniament, perquè la fatalitat posa al sergent espasa en mà enfront d'un tinent requebrador. I tot just ha assolit encara la coqueta enamorar al sergent, quan ja s'insinua el seu interès per Escamillo, el torero de moda. Do José s'ha anat amb Carmen i els contrabandistes. Aquesta allà en la serra, a la vista de la frontera. Des d'allí veu el seu poble, do de viu la seva mare. Però el seu sobresaltat cor -que ja es ressent de la fredor de Carmen- no li deixa assossec per a pensar en ningú més que en aquesta dona i en els possibles rivals. Per a acabar de posar-lo en brases es presenta en la regió muntanyenca Escamillo. Hi ha un desafiament interromput per Carmen. Crema en gelosia don José. Amb tot, quan Micaela li porta la notícia que la seva mare està agonitzant, es marxa, rabioso i amenaçador. Ja està Escamillo en el favor. Hi ha una gran correguda de toros. En els lluminosos voltants de la plaça de la Maestranza, a la mateixa riba del Guadalquivir, apareixen Escamillo -que mata aquella trigui- i Carmen. Una amiga diu a aquesta que entre el públic està don José. Però -etern efecte vital de l'amor!- Carmen, com està enamorada no té por. És ella la qual parla, i diu a do José que es vagi i l'oblidi perquè vol a un altre. L'amant adolorit, exhorta, prega, es queixa, amenaça… Tot inútil… I Carmen no tremola davant la mort que apunta. Per a satisfer la desesperació de do José, en un moviment suïcida, tira al sòl l'anell que aquest li havia regalat, i el sergent apunyala a Carmen. S'escolta el tumulto que en la plaça produïx una bona estocada. I Carmen cau en el moment que arriba a buscar-la el triomfador Escamillo.

7.3 CRITICA "CARMEN"
Se nota que es una película de Vicente Aranda en el desembarazo sexual y la abundancia de desnudos femeninos (aquí las mujeres, a la menor oportunidad, sacan los pechos -y otras cosas- al aire con un desparpajo que no se ve en la vida real, o al menos no en mi barrio). Esta Carmen está más cercana a Merimée que a Bizet y, por tanto, sorprenderá a quien conozca la historia por la ópera y no por su referente literario. Paz Vega es un prodigio de naturalidad y parece haber nacido para interpretar este papel; Sbaraglia actúa con sobriedad, sin aspavientos, pero no parece sentirse enteramente cómodo con su personaje y más que el actor titular parece un sustituto. El resto de los personajes está muy bien, la ambientación es buena y está narrada con pulso, aunque también es cierto que la película va perdiendo bríos y la sensación final es de cierta desgana.